‎UN SERIAL NETFLIX
‎Hai să nu mai facem asta!
‎- Să scăpăm la limită de apocalipsă? ‎- Ne stă în fire, nu?
‎E ceva în neregulă cu asta.
‎- Același apartament. Pe dos. ‎- Nu e o hiperbolă.
‎- Mai ceva ca în ‎Alice în Țara Minunilor. ‎- Devine mai ciudat.
‎În sfârșit, partea cealaltă!
‎- Stai. Unde e Klaus? ‎- Copii, îmi pare rău, fratele vostru…
‎Am făcut tot ce am putut, ‎dar n-a trecut la timp.
‎Kugelblitz și-a luat ultima victimă.
‎Nu, era chiar în spatele meu ‎când am intrat în tunel.
‎- Trebuie să ne întoarcem. ‎- Nu avem la ce.
‎Îl vom plânge mai târziu.
‎Acum trebuie să ne mișcăm.
‎Stai. Luther și Klaus?
‎Când spunem realitate,
‎la ce ne referim?
‎În secolul XIX, ‎cele mai bune minți ale epocii
‎au emis teoria ‎că trăim într-un cosmos mecanic.
‎În epoca cuantică,
‎timpul și spațiul ‎sunt suspectate a fi o hologramă.
‎Strămoșii noștri credeau
‎că noi călăream ‎pe spatele a patru țestoase zburătoare
‎sau pe coarnele unui bivol alb.
‎Aceste idei ridică întrebarea:
‎vom cunoaște vreodată forma realității?
‎Sau, mai ciudat, are altă formă ‎decât cea pe care i-o dăm?
‎- Te face să te simți mic, nu? ‎- ‎De ce să pui ananas pe pizza?
‎Știi, când te gândești,
‎suntem doar
‎mici particule de nisip
‎într-un deșert plin de alt nisip.
‎E garnitură pentru cocktailuri, ‎în cel mai bun caz.
‎Și asta în interiorul sistemelor solare.
‎Într-un deșert de galaxii.
‎Adevărata întrebare e ‎de ce e pe pizza mea?
‎- Klaus, mă asculți? ‎- Da, sigur.
‎Suntem nesemnificativi în toate.
‎Scuze că nu sunt un student drogat ‎în anul întâi la filosofie.
‎Stai puțin!
‎- Unde suntem? ‎- Suntem morți.
‎Suntem morți.
‎Bun venit în cartierul meu!
‎E magnific.
‎Trebuia să rămâneți aici. ‎Locul ăsta e mai frumos.
‎Eu și Lila abia am ieșit vii data trecută.
‎Dar acum sunt eu aici ‎și avem șanse mai mari.
‎Orice a fost, ‎a fost puternic, rapid și supărat.
‎Orice faceți, nu sunați clopoțelul!
‎Doar dacă vreți să rămâneți ‎fără degete sau tentacule.
‎Îmi asum riscul…
‎- Nu! ‎- Dă-te din calea mea!
‎Pentru a-l elimina, ‎ne trebuie starea de spirit potrivită.
‎Stare de spirit? Adică sunt furioasă?
‎Da, sunt furioasă.
‎Vreau să ucid chestia ‎care l-a rănit pe Luther.
‎Luther nu e singurul care nu mai e.
‎L-am pierdut și pe Klaus.
‎Sunt furioasă, bine? Toți suntem.
‎Trebuie să fim deștepți.
‎La momentul potrivit, vom acționa.
‎Nu încerca, Cinci. ‎Ușile nu te lasă să ieși.
‎Deci, suntem blocați aici?
‎Acest loc e o încercare, o capcană ‎și un mijloc de salvare, deodată.
‎- Știe cineva ce scrie? ‎- Da, scrie „Nu sunați la clopoțel.”
‎Asta înseamnă.
‎Înțelegem, Diego.
‎Clopoțelul e rău.
‎Ce facem?
‎Știe cineva?
‎Reggie?
‎Reggie.
‎Mi-e foame. Vrea cineva un rulou ‎unagi?
‎Cum poți mânca într-un moment ca ăsta?
‎Nu știu. Cum poți fi ticălos ‎într-un moment ca ăsta?
‎- Hei! ‎- Vezi tu…
‎Înapoi, bine?
‎- Mănâncă pentru… ‎- Putere.
‎În vremurile astea grele.
‎Diego, vii cu mine o clipă?
‎Sunt mort?
‎Da, și mă bucur să fiu aici ‎pentru prima ta dată,
‎fiindcă e un sentiment ciudat.
‎E ca și cum te-ai trezi dintr-un vis viu,
‎dar nicio grijă,
‎pentru că totul va avea sens curând.
‎Doamne! Tata m-a omorât.
‎Doamne! Și pe mine m-a omorât! Des.
‎E un extraterestru.
‎Încercăm să nu folosim aici ‎terminologia asta.
‎Și știu că e politic corect,
‎dar ai putea spune
‎că e englez.
‎Nu! E un extraterestru adevărat.
‎E ca un gândac de pe altă planetă.
‎Doamne!
‎Klaus, trebuie să-i avertizezi ‎pe Sloane și pe ceilalți!
‎Non posso. ‎Am terminat cu partea cealaltă.
‎- Scuze? ‎- Da, locul meu e aici.
‎Toată viața am fost un ratat. ‎Am fost un ciudat.
‎Am făcut greșeli după greșeli,
‎dar totul a fost un semn.
‎A fost un semn că asta e casa mea.
‎- E locul unde trebuia să fiu. ‎- Locul ăsta de rahat?
‎Zău așa! Mă refeream la eter, găgăuță,
‎cu tine ‎și cu toți prietenii noștri fantomatici.
‎Și eu ce fac?
‎Mănânci pizza și te uiți ‎la documentare mișto cu mine.
‎Stai. Îți întorci spatele familiei?
‎Nu mi-aș face multe griji.
‎O să ajungă aici în curând. ‎Toată lumea moare până la urmă. Nu?
‎Da, noi suntem morți, nu?
‎Ca dansul Dougie, iubire.
‎- Ca Dougie! ‎- Da!
‎Ce se întâmplă dacă fac asta?
‎Bună încercare, uriașule, ‎dar nu e nicio durere în Vid.
‎Da, lovește cât de tare poți!
‎Accept provocarea.
‎Nu pot să cred că voiai să le spui așa.
‎Scuze, dar poate ar trebui să le spunem ‎despre copil.
‎Nu.
‎Să terminăm misiunea înainte să dăm ‎o petrecere de dezvăluire a sexului.
‎- Da, dar imaginează-ți… ‎- Îmi dai sosul de soia, te rog?
‎Nu înțeleg.
‎Suntem cu cei care ne iubesc cel mai mult.
‎De ce nu le spunem?
‎Lucrurile sunt nasoale acum
‎și ar fi frumos să oferim ‎familiei ceva de luptat.
‎Taci și mănâncă-ți peștele!
‎Bine.
‎Nu, e cum a zis bătrânul.
‎O dată e întâmplare, ‎de două ori coincidență
‎și a treia oară nu se va întâmpla ‎pentru că nu sunt un idiot.
‎Nu putem ști ‎că i-a ucis pe Klaus și Luther.
‎Pe bune? Ăsta e modul lui de operare. ‎Am mai văzut asta.
‎Ai uitat cum ne-am întâlnit toți?
‎- Înmormântarea tatei. ‎- Exact.
‎V-a mai făcut asta și v-o face din nou.
‎- Haide, Cinci. ‎- Nu.
‎A pierdut votul pentru tunel,
‎dar iată-ne aici.
‎Chiar crezi ‎că l-ar fi putut ucide pe Luther?
‎Cred că i-ar putea ucide pe Luther, Klaus ‎și pe noi, fără mustrări de conștiință.
‎Și ce e mai rău, ‎cred că Allison e implicată.
‎Nu.
‎Nu-mi place să spun ce spune toată lumea.
‎Clișeele sunt ultima ta grija ‎în acest moment.
‎Știu că totul se sfârșește,
‎dar m-am gândit că o să fim împreună ‎când s-ar fi întâmplat.
‎N-am apucat să-mi iau rămas-bun.
‎Eu mi-am luat rămas-bun
‎de la fiica mea și de la soțul meu.
‎Dar n-a fost de ajuns. Sentimentele sunt…
‎Sunt prea apăsătoare pentru cuvinte.
‎Luther te-a iubit…
‎până la lună și înapoi.
‎L-ai făcut atât de fericit!
‎Nu, era cu Sloane în tunel.
‎Nu vorbesc despre Klaus.
‎Luther?
‎Ce? Nu, n-ar face asta niciodată.
‎E tot mai tulburată în cronologia asta.
‎- Da, și-a pierdut fiica. ‎- Și l-a ucis pe Harlan.
‎Chiar dacă ai dreptate,
‎nu pot să cred că vor admite ‎dacă îi confruntăm.
‎Sunt de acord.
‎Haide, omule. Ascultă-mă!
‎Nu mă întorc acolo ‎ca să dau ortul popii iar.
‎Nu poți face nimic să schimbi asta!
‎Ești incredibil de egoist! Știi asta?
‎Calmează-te. Nu-ți face griji.
‎Ai tot timpul din lume ‎să treci peste asta!
‎Bine, până aici!
‎Rahat!
‎Zău așa!
‎A trebuit să mor de un milion de ori ‎înainte să-mi dau seama.
‎Din nou?
‎Da, din nou.
‎Așa își imaginează cineva raiul?
‎- Ce nai… ‎- Salut, amice!
‎- Tu! ‎- Nu!
‎Treci înapoi!
‎Mă gâdilă.
‎Dă-mi drumul!
‎Tu.
‎S-ar putea să nu simți durere,
‎dar te-aș putea arunca ‎prin pereți pe vecie, Klaus.
‎Nu vei avea niciun moment ‎de liniște și pace. Nu mă voi opri.
‎Nu.
‎Vidul e casa mea.
‎Poate e o casă gonflabilă, dar e a mea!
‎Nu vrei să ajuți familia, bine.
‎Dar iubirea vieții mele va ajunge în iad.
‎Nici nu știu dacă pot. ‎Cine știe unde s-au dus?
‎Klaus, asta e casa ta.
‎- Da. ‎- Tocmai ai spus-o.
‎- Da. ‎- Ești regele morții.
‎E cam grandios.
‎Prefer să mă consider…
‎Da.
‎…prințul întunericului.
‎Mă rog!
‎Cred în tine, frate.
‎Poți face orice.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Scuze că v-am distrus petrecerea.
‎Bine. Ascultă, o facem.
‎- Vom încerca. ‎- Bine.
‎Apropo, pe o scară motivațională ‎de la unu la ‎Braveheart,
‎asta fost jumătate de ‎Rudy.
‎- Bine, notițe mai târziu. ‎- Poți mai bine.
‎Fir-ar să fie!
‎Trebuie să vorbim.
‎- Sunt ocupat. Poate să aștepte? ‎- Nu poate.
‎Luther și Klaus, i-ai omorât?
‎Un păzitor umblă prin hotel.
‎Trebuie să-l învingem ca să reușim.
‎Ce-aș câștiga ucigând ‎doi membri ai echipei?
‎- Răspunde-mi! ‎- Tocmai am făcut-o.
‎Dacă aflu că mă prostești, ‎bătrâne, înțelegerea cade.
‎Te asigur că îmi voi respecta ‎partea mea de înțelegere
‎și mă aștept să faci la fel.
‎- Despre ce a fost vorba? ‎- Nu te privește.
‎Nu mă privește? ‎Suntem aici, în Hotelul Uitare.
‎Exact cum voiai. Datorită mie.
‎Nu fi ridicol!
‎Allison l-a ucis pe Harlan ‎și eu am unit familiile.
‎Tu ce ai făcut?
‎Adunați-vă, copii!
‎Acum că am avut ocazia ‎să ne tragem sufletul,
‎munca adevărată poate începe.
‎- Mitul celor șapte clopote? ‎- Exact. Cineva e atent.
‎- Bine, găsim clopotele și apoi? ‎- Nu.
‎Clopotele sunt doar o metaforă.
‎- Sigiliul. ‎- Corect, Numărul Cinci.
‎Sigiliul e cheia celor șapte clopote.
‎După ce-l găsim,
‎suntem cu un pas mai aproape ‎de a reseta universul.
‎Ce facem când îl găsim?
‎Nu știu.
‎Scuze? Am venit ‎pentru că ai spus că ai un plan.
‎Da, până la un punct.
‎Grozav. Așa că vom sta în hotel ‎pentru totdeauna,
‎uitându-ne la pereți ‎și mâncând ‎sushi‎ stricat.
‎Sigiliul e singura cale de ieșire
‎și cea mai bună șansă ‎de a reseta universul.
‎E ciudat că tu și tata sunteți de acord.
‎- Bine, de unde începem? ‎- Vă împărțiți în grupuri.
‎Eu merg cu Allison și Sloane.
‎- Ben și Cinci cu Viktor. ‎- Nu, o vrem pe Allison.
‎Ben în schimbul lui Allison.
‎Ne-am antrenat împreună, ‎deci e logic să o luăm pe Allison.
‎Da. Nu, mulțumesc.
‎De ce nu?
‎Splendidă idee.
‎Allison, cu Umbrella. ‎Sparrows, rămâneți împreună.
‎Fiecare ia un etaj diferit.
‎Trebuie să găsim sigiliul.
‎- Și noi? ‎- Voi sunteți un duo.
‎Nimeni nu vrea ‎să vă asculte ciondănindu-vă.
‎Împrăștiați-vă! Nu neglijați nimic ‎și reveniți aici în 30 de minute.
‎E o pierdere de timp.
‎Ai auzit? Ne-a spus duo.
‎A început să-mi placă taică-tu.
‎Mi-am uitat jurnalul. ‎Duceți-vă! Ne vedem la cinci.
‎Cineva s-a chinuit tare ca să-l ascundă.
‎Cât de mare ar trebui să fie?
‎Știi, dragul de Reg nu mi-a spus.
‎Serios? Surprinzător. M-am gândit ‎că știi mai multe despre planul lui.
‎Scuze, dar ce vrei să spui?
‎Te-am văzut în apartamentul Bivolul Alb, ‎în timpul nunții.
‎Nu știu dacă e momentul
‎Am auzit că ai leșinat aseară.
‎Mi-a luat ceva timp să-mi amintesc ‎ce am văzut, dar îmi amintesc, Allison.
‎Tu și tata ați făcut o înțelegere.
‎Cu ce ai fost de acord?
‎O înțelegere? Cu tata?
‎- Te rog, spune-mi că glumești! ‎- Nu glumește.
‎Răspunde la întrebare!
‎Ești nebun.
‎Tu și tata faceți o înțelegere. ‎Acum Luther e mort.
‎Bine, Luther a fost ucis ‎de orice naiba e chestia aia.
‎- Și Klaus? ‎- Nu a intrat în tunel.
‎Înțelegerea voastră îi costă ‎pe oameni viețile lor.
‎Chiar crezi ‎că am făcut o înțelegere cu tata
‎ca să-i omorâm pe Luther și Klaus?
‎Am terminat. Ne vedem în hol.
‎Stai, așteaptă!
‎Așteaptă, Cinci!
‎Allison!
‎Ascultă-mă!
‎Viktor? Allison?
‎Bine.
‎Bine, acum începe distracția.
‎Nu, am terminat cu voi doi ‎și cu teoriile conspirației.
‎Haide! Ascultă-mă…
‎De ce ar trebui?
‎Voi ați votat să rămânem și să murim.
‎Voi ați spus ‎la naiba cu familia și cu universul.
‎Sunt singura ‎care luptă să le salveze pe ambele.
‎Trebuie să știm ce plănuiește tata ‎înainte să moară și alții.
‎Unde naiba e Cinci?
‎Era în spatele meu.
‎Cinci?
‎Hei!
‎O să scăpăm din mizeria asta, bine?
‎Noi trei o să fim bine.
‎Și apoi?
‎Apoi o să fim familie fericită.
‎Ba nu.
‎E altă prostie în care trebuie să dovedesc ‎că sunt un tată bun?
‎- Ai trecut, bine? ‎- Am terminat cu asta.
‎Nu e vorba despre mine.
‎Ești speriată.
‎A fost mai ușor cu Stan.
‎Puteai să-l bagi în mă-sa
‎și n-aș fi fost nevoită să-ți spun ‎despre copil
‎sau să te rog să stai cu mine.
‎De ce să spui adevărul ‎când poți să manipulezi pe cineva
‎ca să obții ce vrei ‎fără să fii vulnerabil?
‎Știi ce nebunesc e?
‎Dar dacă-mi dezamăgesc copilul, ‎cum m-a dezamăgit mama pe mine?
‎Ba nu o să faci asta.
‎Pentru că, ‎în spatele tâmpeniilor trăznite,
‎e o persoană bună și decentă.
‎- Ești sigur? ‎- Da.
‎O mie la sută.
‎Haide!
‎Am ajuns la același lift?
‎Nu uita să te uiți sub plante.
‎Nu mai sta degeaba ‎și caută compartimente ascunse în pereți.
‎Auzi,
‎aici e un perete…
‎Și, uite, alt perete!
‎Ce naiba e cu tine?
‎Oamenii mor, iar tu te porți ‎ca un adolescent morocănos.
‎Vorbești exact ca tata.
‎De ce e așa de important ‎ca tata să te placă?
‎Nu ne definim prin el.
‎Ne-am lăsat amprenta ‎în lume fără el.
‎Când eram Sparrow Academy, ‎dar acum s-au dus.
‎Nu a fost un Sparrow.
‎A fost tatăl nostru și a fost de rahat. ‎Nu ai nevoie de el.
‎E ușor să spui ‎când ai deja o nouă familie.
‎Cea mai bună parte a familiei a murit.
‎Nu pot să cred că spun asta. ‎Mă bucur să vă văd.
‎- Ce e? ‎- Hotelul se schimbă.
‎M-am învârtit în cerc, ‎dar e ca și cum chestia asta ar fi vie.
‎- Să ne întoarcem în hol. ‎- Am încercat.
‎Indiferent de direcție, ‎ajung în același loc.
‎Poate n-ai simțul orientării.
‎Bine, arătă-ne drumul, Magellan!
‎Cinci?
‎Cinci!
‎Cinci?
‎Cinci.
‎- Unde e? ‎- De unde naiba să știu?
‎Haide! Nu mai pot face asta.
‎Te rog, cum ne întoarcem ‎la felul în care erau lucrurile
‎dinaintea scuzelor false și…
‎Și a minciunilor?
‎Allison, haide! Cum facem asta?
‎Nu știu dacă putem.
‎Probleme, tată?
‎Tu!
‎Ți-a fost dor de mine.
‎Există o singură cale spre Uitare. ‎Nu e posibil.
‎Ei bine, iată-mă!
‎Fascinant!
‎Aș vrea să pot explora asta mai mult, ‎dar acum nu e momentul.
‎Te-ai folosit de mine ‎ca să aduci familia aici.
‎Înțeleg, dar te-ai folosit de mine.
‎Și când nu ți-am mai fost de folos, ‎m-ai lăsat să mor ca un câine?
‎Te-am lăsat să mori?
‎Ți-am făcut o favoare.
‎Știam că o să-ți găsești drumul înapoi ‎în Vid, unde ți-e locul.
‎Îmi place acolo.
‎- Și de ce ești aici? ‎- Fiindcă l-ai ucis pe Luther.
‎Era necesar. Și eficient.
‎Cine urmează, tată? ‎Cinci? Viktor? Toată familia?
‎Încetează! Toți sunt pe poziții. ‎Bătălia stă să înceapă.
‎Sunt la un clopoțel distanță de premiu. ‎Vei strica totul!
‎Dacă aș fi avut un cent de fiecare dată ‎când am auzit asta, aș avea un dolar.
‎Nu sunt mulți bani,
‎dar magazinele de un dolar sunt…
‎Asta e.
‎Nu mă ascultă nimeni?
‎Nu prea, scumpule.
‎Să ne întoarcem în hol!
‎Da.
‎Care dintre frații noștri idioți ‎crezi că a sunat?
‎Allison!
‎Trebuie să plecăm!
‎Allison, ridică-te! Să mergem!
‎Cine a făcut-o?
‎- Să mergem! ‎- Sunt în spatele tău.
‎Haide!
‎- Diego, așteaptă! ‎- La naiba!
‎Bine ochit, iubire.
‎Băga-mi-aș!
‎Du-te!
‎Apasă butonul!
‎- Bine, ce etaj? ‎- Oricare!
‎Serios? Un samurai?
‎Arată bine când se răzbună.
‎Vrei să taci și să ne ajuți să-l ucidem?
‎Aici. Du-te!
‎Bine.
‎Trebuie să legăm rana.
‎Ai avut dreptate, bine? ‎Am făcut o înțelegere cu tata.
‎Luther și Klaus?
‎Nu, n-am avut nimic ‎de-a face cu asta. Jur.
‎De ce îmi spui acum?
‎Pentru că vreau să mă crezi, bine?
‎Am făcut-o pentru noi toți.
‎Și pentru Luther și Klaus.
‎Ce ți-a oferit?
‎Trebuie să ai încredere în mine.
‎Uită-te la mine! Dacă trecem de asta, ‎totul va fi bine.
‎Viktor?
‎Allison?
‎Viktor!
‎Allison?
‎Ți-am spus să pleci, bine?
‎Să te las să mori singur? Nu e distractiv.
‎Și copilul?
‎- E grija mea. ‎- Nu, sunt tatăl lui.
‎Care nu participă la gestația copilului ‎în următoarele șase luni.
‎Deci nu te pot convinge ‎să renunți la asta?
‎- În sfârșit, înțelegi. ‎- Ai dreptate.
‎Da.
‎Hei!
‎- Ce crezi că faci? ‎- Îmi protejez familia.
‎Nu. Diego, nu mă lăsa aici!
‎Îmi pare rău.
‎- Ai promis că vom fi mereu împreună! ‎- Știu.
‎Diego, nu face asta.
‎Când vine copilul, spune-i lui
‎sau ei ce fel de bărbat am fost.
‎Ce fel de om am încercat să fiu.
‎Nu, Diego. Nu!
‎Diego!
‎L-ai lovit cu toporul de cinci ori.
‎- Ar trebui să fie mort… ‎- Armura. E ca cimentul.
‎- E un spațiu între plăci. ‎- Trebuie să mergem în spatele lui.
‎- Hai să-l omorâm! ‎- Sloane.
‎Nemernicule!
‎Cinci?
‎Allison?
‎În sfârșit, cineva cu o putere ‎care merită imitată.
‎Lila? De ce erai în dulap?
‎Îți explic mai târziu.
‎Rahat!
‎- Am obosit să fug. ‎- Și eu.
‎E ciudat de cunoscut.
‎Măcar acum nu suntem noi țintele.
‎Să mergem!
‎Klaus?
‎- Doamne, Klaus! ‎- Lila.
‎- Ești bine? ‎- Klaus!
‎- Cum ai ieșit? ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Credeam că ai murit.
‎Măcar de-ar fi așa.
‎Ești bine?
‎- Da, cred că da. ‎- Klaus.
‎- Arăți ca naiba. ‎- Încearcă tu să omori un păzitor.
‎- Tocmai am făcut-o. ‎- Și noi.
‎Ți-am spus să stai în…
‎Te iubesc!
‎Klaus, credeam că ai murit.
‎Da, sunt viu și uimitor, în ciuda ‎încercărilor tatei de a-mi sparge capul,
‎dar mai târziu ne apucăm de plâns.
‎Trebuie să știți
‎că tata l-a ucis pe Luther.
‎Și m-a blocat afară din tunel ‎și a sunat clopoțelul ăla stupid.
‎Care e planul tău, bătrâne?
‎- Nu e timp de asta. ‎- L-ai ucis pe Luther!
‎N-am avut de ales. ‎Ați refuzat să fiți o echipă.
‎Miturile și poveștile tale stupide.
‎N-au fost niciodată șapte clopote ‎sau nordici.
‎- Ne-ai adus aici să murim! ‎- Nu e așa.
‎Undeva în acest hotel e cheia ‎pentru resetarea universului.
‎Trebuie să găsim sigiliul!
‎Nu-mi pasă de sigiliu! ‎Niciunuia dintre noi.
‎Abia am supraviețuit păzitorului ‎cu casca lui stupidă și cu o seceră!
‎Păzitorul pe care l-am ucis avea un topor.
‎Al nostru avea o sabie.
‎Mai e unul.
‎Să mergem după el.
‎Pentru că a mers de minune data trecută.
‎Ai analgezice sau poți să taci?
‎Poți să vorbești mai încet?
‎Mulțumesc.
‎Am găsit sigiliul! E pe…
‎Nimeni nu-mi atinge soția, nenorocitule!
‎Atâția ani ți-am fost loial.
‎Mi-ai irosit viața pe Lună și pentru ce?
‎Să mă folosești în misiunea asta stupidă?
‎Ai avut un scop.
‎Te-am lăsat să păzești ‎cel mai prețios lucru din univers.
‎Și ce a fost?
‎Vei înțelege în curând.
‎Cu toții.
‎Klaus.
‎Nu mai rezist.
‎Te voi iubi pentru totdeauna.
‎Bine?
‎Sigiliul e pe podea.
‎Sunt stelele!
‎Copii, găsiți câte o stea. Stați pe ea!
‎Ben, acum e timpul, băiete! Repede!
‎Șapte puncte. Șapte dintre noi. ‎Noi suntem clopotele.
‎Nu.
‎Nu tu.
‎Repede, e singura cale de a-l opri!
‎Numărul Cinci, repede!
‎Asta nu făcea parte din înțelegere. ‎Le faci rău.
‎Nu mă pot opri acum.
‎- Ar opri mașinăria. ‎- Ce mașinărie? Nu înțeleg.
‎Hotelul a fost o fațadă.
‎Suntem într-o mașinărie ‎în altă dimensiune.
‎Cine a creat universul ‎a construit locul ăsta.
‎Ce legătură are asta cu ei?
‎Particulele din corpul lor sunt singurele ‎care alimentează mașinăria.
‎L-a ucis pe Luther.
‎A încercat să-l omoare pe Klaus.
‎Nu se va opri până nu murim cu toții.
‎Trebuie să te oprești!
‎Aproape am terminat.
‎Și atunci vom primi ce am venit ‎să căutăm aici.
‎Nu, îi omori!
‎Totul în viață are un preț.
‎Încetează!
‎Allison, nu atinge butonul. ‎Nu știm ce face.
‎Allison, oprește-te!
‎Nu mă face să fac asta!
‎Ai încredere în mine?
‎Viktor, ce faci? Oprește-o!
‎- Allison, stai! ‎- Nu face asta!
‎Claire?
‎Ce e, mamă?
‎Nimic, scumpa mea.
‎Mă bucur că sunt acasă.
‎Aici trebuia să fii mereu.
‎Bună, iubire!
‎Super.
‎PARCUL MEMORIAL OBSIDIAN
‎DONAT DIN AMABILITATEA ‎LUI SIR REGINALD HARGREEVES
‎Luther?
‎Rahat!
‎- Mă poți vedea? ‎- Da!
‎- Trăiesc? Trăiesc! ‎- Da!
‎- Luther trăiește! ‎- Doamne!
‎Asta nu e tot, uriașule.
‎La naiba! Corpul meu!
‎Stați.
‎- Arăt minunat. ‎- Luther e svelt acum.
‎- Să-i arăt lui Sloane. ‎- Mi-am recuperat brațul.
‎Ce tare! Stați, unde e Sloane?
‎Era în spatele meu…
‎- Când Allison a apăsat butonul. ‎- A dispărut.
‎Nu știu despre voi, dar nu m-am simțit ‎așa de bine de ani de zile.
‎- Știe cineva unde suntem? ‎- Hotelul.
‎Sau cel puțin aici era.
‎Cred că bătrânul a făcut-o. ‎Cred că a resetat universul.
‎Ți-ai recăpătat degetele.
‎Sloane? Sloane!
‎Auzi.
‎Nu-mi pasă de resetări, bine?
‎Îmi vreau soția înapoi. Unde e, Cinci?
‎Mă bucur că trăiești, ‎dar ia mâna de pe mine!
‎Nu până nu-mi dai un răspuns!
‎Bine, dă-o naibii!
‎Ceva nu e în regulă.
‎Așa e. O să ți-o iei pe cocoașă.
‎- Da, dă-i una! ‎- Nu, idiotule!
‎Puterea mea. Nu o pot folosi.
‎Da, sigur.
‎Nu e bine.
‎Bine. Haide!
‎Abracadrabra Fantomas.
‎Asta înseamnă că sunt iar muritor?
‎Frate!
‎Stați. Cum le recăpătăm, idioților?
‎Rahat!
‎Trebuie să-mi găsesc soția.
‎Nu! Luther, nu poți pleca.
‎Erai mort acum cinci minute. Ești fragil!
‎- Trebuie să mă duc după el. ‎- Nu. Klaus, stai!
‎- Am plecat, târfelor. ‎- Haide!
‎Să rămânem împreună și să ne dăm seama…
‎Noi ce ar trebui să facem?
‎Să ne trăim viețile?
‎Dobitocule!
‎INSTITUȚIA FINANCIARĂ HARGREEVES
‎Acest tren se îndreaptă ‎spre stația Yeouido.
‎Subtitrarea: Andra Foca